ONORABILUL STANISLAS, AGENT SECRET
Totul a început exact cu treisprezece zile
înainte de acest deplorabil contra alto.
Sunteți Stanislas Evariste Dubois ?
Eu sunt.
E pentru dumneavoastră.
Mulțumesc foarte mult.
Trebuie să semnați, domnule.
Poftiți.
Iată.
O, nu !
Aș vrea să-mi iau creionul, domnule, a rămas la dumneavoastră.
Domnul Thimotée ?
Întrebați jos, la portar
Domnișoara... și la stânga.
E bine.
- Coborâți ? - Încercam, de fapt...
Doar o clipă.
Vă aștept.
Perfect.
Cred că nu merge așa.
Permiteți-mi.
Desigur.
N-aș fi crezut că e așa de greu.
Pardon.
Coborâți, vin și eu pe scară.
Domnule,
Domnișoara.
- Nu e nimeni aici. - Dar eu tocmai plec.
Și eu ce fac acuma ?
Domnul Thimotée a plecat, pentru că era grăbit.
Ca și dumneata.
Dar ce să fac cu asta ?
O poți lăsa la poartă, portarul se întoarce.
Ar fi bine, dar dacă nu ?
Probabil ai vrea să o lași la mine, nu ?
Foarte bine.
Domnule, sunteți foarte amabil, cine ar fi crezut ?
Oricine se poate înșela.
Atenție, e acoperită cu sticlă.
Pardon.
E o lucrare de Cezanne.
Vă deranjez.
Nu mă deranjați de loc.
Bună ziua Morin, ai dormit bine ?
- Da, de altfel... - Eu, la fel, mulțumesc.
Ce mai trebuie să facem azi ? - Ar trebui să...
Or ce-ar fi, nu-mi spune, am întârziat.
- Trebuie să sunați imediat... - Nu, Morin !
Cunoști un tâmplar bun ? - Nu.
O secretară bună trebuie să cunoască un tâmplar bun.
Care să repare pictura din pachet, am nevoie de ea până diseară.
- În regulă. - Și acum...
Pe cine ar trebui să sun urgent ?
Îmi pare rău că am întârziat !
Chiar așa ? Sper să ai un motiv bun.
Am adus pictura. Stricăciunile s-au reparat.
- Nu ți-a fost greu ? - Oh, nu, de loc !
- Vii des aici ? - Nu chiar așa de des.
E aproape de birou, presupun.
Toți bărbații au câte așa ceva.
Să nu-mi spui că ai luat deja cina.
N-ar fi trebuit să fiu aici.
Ce idee ! Scoate-ți haina.
Nu, nu !
O femeie, nu trebuie să ia cina cu un bărbat,
pe care abia l-a întâlnit dimineața.
Dar suntem în secolul 20 !
Vechile principii sunt întotdeauna bune.
Ăsta nu e un principiu vechi.
Este un principiu învechit.
Oh ! O harpă !
M-am dorit dintotdeuna să am o harpă în casă.
- De ce ? - Pentru că e frumoasă !
Și apoi, harpa e ca și pianul,
dă dă un aer de respectabilitate.
- Și trei ? - Trei ?
Trei harpe ?
Nu am atâta loc !
Nimeni nu ține acasă trei harpe !
Eu țin.
În primul rând, nu cânt la pian.
Apoi, chiar vreau să arate respectabil.
- Nu te cred ! - Ei bine, să mergem.
Te voi prezenta lor. Vor fi bucuroase să te cunoască.
Ești obosită ?
Nu de tot.
Ai fost convingător când mi-ai spus despre harpe.
Mă întreb, unde mi-am pus cheile.
Ai luptat pentru Anglia ?
Nu, niciodată ! De, ce ?
Victoria Cross.
Vrei să te cred că ai obținut-o fără să lupți pentru ei ?
N-am luptat nici împotriva lor.
Ei bine, bine.
E bine, dar nu e pardesiul meu.
Nu e amuzant. Am intrat în încurcătură.
Unde o fi al meu ?
Ce ai de gând să faci acum ?
Să-mi caut pardesiul, dar...
Mai întâi, te voi conduce acasă. Haide.
Este aici.
E destul de greu !
Așteaptă puțin.
Mulțumesc, la revedere !
- Lasă-mă să te ajut ! - Nu, mulțumesc ! La revedere.
La revedere.
Unul identic cu aceasta.
Mă duc să verific.
Aveți noroc, cineva a telefonat azi dimineață.
Veți găsiți pardesiul la adresa asta.
Cu domnul Martin.
Nu avem pe nimeni cu numele acesta, domnule.
Și atunci asta ?
Desigur, este vorba de Mister Martin.
Ei bine, asta era.
Mă puteți pune în legătură cu el ?
Mister Martin ! Aveți un vizitator.
Bine, domnule. Chem pe cineva să vă conducă.
Băiete !
- Condu-l pe domnul la 320. - Pe aici, domnule.
Intrați !
- Domnul Martin ? - Domnul Dubois ?
Vă recunosc, aseară la restaurant, am stat la mese alăturate.
- Erați cu o blondă cenușiu ! - Blondă auriu !
E de scuzat încurcătura în care am intrat.
Mulțumesc.
- Toate sunt la locul lor. - Nici nu mă îndoiesc.
Sunt sigur că ați fi supărat de pierderea acelei frumoase piese.
Da.
Acest rege a avut onoarea de a juca împotriva Seneca.
Ah, asta e ! Și a câștigat ?
Aproape.
Un moment ! Să mă îmbrac și mergem să bem ceva.
- Nu vă deranjați. - Nu, nu, chiar insist.
Domnule Martin ?
Martin ?
Martin !
Erați doar voi doi ? Și s-a prăbușit dintr-o dată ?
Așa e. Am venit imediat jos ca să vă anunț.
Te rog să suni la poliție.
Acestea sunt regulile, domnule.
Și tot regulile spun, să nu părăsiți hotelul,
până când nu vin acești domni.
Domnule, mașina din fata hotelului, este a dumneavoastră ?
Da. De ce, a venit poliția rutieră ?
Nu, da trebuie eliberat locul,
cineva trebuie să plece.
Cum vă deranjează mașina mea ?
Nu asta e problema, doar voiam să vă spun,
că am atins caroseria.
Hei, ce faci ? Ce faci ?
Vă rog să rămâneți liniștit, domnul meu.
- Vă deranjează dacă fumez ? - Nu, dar doresc explicații.
Fii atent, e o mașină de livrări.
Ce livrări ?
M-ai văzut, nui ?
Hei, tu ce faci ? Nu pleca de aici.
Ce faceții, sunteți nebuni ?
Să vă fie rușine, golanilor !
Am primit un telefon din partea conducerii.
Ne roagă să le dăm autorizarea,
pentru a ține incidentul, confidențial.
Așa e ! Hotelurile trebuie tratate ca și spitalele.
Toți directorii ar vrea, să nu le moară clienții.
Nu-i așa, doctore ?
- Alo ? - Pot vorbi cu directorul ?
Da.
Este pentru dumneata !
- Pentru mine ? - Da.
Mulțumesc.
- Alo ? - Mașina a sosit.
Da, bine. Cobor.
Mașina aceea.
Desigur, prin intrarea de serviciu.
- E un atac de cord ? - Ce ?
Da, un atac de cord.
E un diagnostic incomplet.
Atacul de cord a fost provocat de înghițirea
unei doze letale de otravă.
"FUMATUL INTERZIS"
Mulțumesc !
Iartă-mă, părinte !
Nu tu ai aruncat primul piatra !
Sunteți foarte înțelegător.
- Spune-mi ! - Da ?
Desigur, păcatele pot fi iertate, dar...
Ei au trecut, fără să mă vadă, datorită dumitale.
- Care EI ? - Cei care mă urmăresc.
- Dar ce le-ai făcuți ? - Nimic ! De fapt, chiar nimic...
aproape nimic !
Sunt agenți fiscali.
- Poliția economică ? - Așa e.
Treaba nu e în regulă !
- Spune-mi. - Da ?
Dacă se întorc ?
- La biserică părinte ? - Nu, fiule, la Paris !
- Trebuie să mă rog. - În regulă.
Dumnul Dubois ?
- Eu sunt. - Poliția.
Comisarul Mouton vrea să vorbească cu dumneata.
Nu se poate, trebuie să merg la înmormântarea clientului meu.
Îmi pare rău, domnule. Veniți cu noi.
Oprește.
Îți menții declarația ?
De ce mi-aș schimba-o ?
Cum vrei.
Mulțumesc.
Lecanut !
Dă-mi siringa.
Ce este asta ?
E o siringă !
Lecanut ! Tubul.
- Ascultă-mă... - Da ?
Nu, nu e nimic.
Încă nu înțelegi ce vreau să fac.
O singură picătură.
Să presupunem că, în loc de cerneală,
Siringa ar fi conținut curara.
- Curara ? - Curara.
O otravă, care în cea mai mică doză,
provoacă paralizia imediată !
Te-ai prins ?
Da, dar cum... ?
Ce ar fi dacă peria de dinți,
ar zgâria gingiile ?
Oricine s-ar prăbuși într-o secundă.
Ca Martin.
Nu-i prea bine, nu ?
Pare logic,
dar cine ar fi putut face chestia asta ingenioasă ?
M-am gândit că ai fi putut fi tu,
dar am abandonat această pistă.
Este crima unui om extrem de organizat și inteligent.
- Mulțumesc. - Nu !
Nu v-am judecat, dar cine poate ști.
Domnule comisar, îmi cer scuze,
dar cred că v-am consumat o groază de timp.
O clipă, doar, să semnezi declarația.
În numele meu,
în numele partenerilor mei,
cele mai profunde condoleanțe. - Sunt emoționat.
Domnule, vă exprim cele mai sincere condoleanțe.
Nici nu mă îndoiesc domnule Stanislas Evariste Dubois.
Și cred că veți rămâne până la capăt.
- Ne cunoaștem ? - Nu.
Numele meu este Derbley. Lucrez în serviciul de informații.
- Informații ? - Informații.
- Ah ! Ești colonel ! - Da, azi, nu am uniformă.
Să mergem un pic, până când oamenii ăștia,
nu vor observa, că nu suntem din familie.
Uciderea lui Martin, la "Prințul de Wales"
nu a fost un lucru neobișnuit.
Oamenii de felul lui, mor de obicei din cauza inimii,
Îl urmărim de multă vreme, în secret.
De ce ?
Tocmai ăsta este secretul.
- Da, dar comisarul... - Lasă-l pe comisar.
E o chestiune în care, el nu are de ce să se amestece.
Sunt, desigur, de partea ta.
Crezi că vei putea ieși chiar așa ușor din afacerea asta ?
În orice caz, poliția este la momentul în care știe ce s-a întâmplat...
iar noi trebuie să ne ocupăm de ceea ce va urma.
Deci, crezi, că se va mai întâmpla ceva ?
Cel puțin așa sper !
Ești prea bun ca să nu-ți dai seama că ți s-a schimbat pardesiul !
Un spion ?
Un agent străin care operează pe teritoriul național.
Ai fost de multe ori la acel restaurant ? - Nu, a fost prima dată.
Și de ce te-ai dus acolo chiar în seara aceea ?
Am avut o întâlnire cu o prietenă.
O prietenă... mai veche ?
- Flori proaspete. - Cât costă ?
4 franci buchetul.
Atenție, e foarte fierbinte !
- Ce faci ? Nu mănânci ? - Oh, îmi pare rău.
Dacă tânăra aceea chiar vrea să te mai vadă.
- Îți va telefona. - Da, desigur.
Știe de problema cu pardesiul.
- Dar nu l-a schimbat ea ! - Dacă mă întrebi, nici nu pierzi nimic.
O femeie care nu și-a spus numele...
Da, mamă.
Și apoi, dacă chiar vrei asta, nu e așa de greu !
Desigur, un anunț în ziar.
Nu spune prostii !
Bunica e un pic surdă.
Nu te agita ! Depinde de situație.
Alaltăieri, băiatul menajerei, a început să vorbească.
Și l-a auzit perfect !
Uite aici.
Dacă era vorba de o ramă de tabou,
avem aici, toți tâmplarii din Paris.
Dacă înrămat un Cezanne, am găsit-o.
- Bunico ! Ești grozavă ! - Nu e doar meritul meu.
Bunicul tău a observat asta, când am fost jefuiți prima dată.
Oh, mamă !
El producea bile de biliard.
Și era singurul din cartea de telefoane.
Aici avem 142 !
Bună ziua ! Sunteți "Bodoni și frații" ? Bună ziua, domnule.
Caut un Cezanne. Ați înrămat așa ceva în ultimele zile ?
- Nu, domnule. - Oh, v-am deranjat.
Mulțumesc, îmi pare rău.
- Caut un Cezanne. - Cezanne ?
- Ați înrămat recent așa ceva ? - Nu, nu-mi amintesc.
Ah, bine. Îmi pare rău, se pare că m-am înșelat.
A telefonat domnul Lambert.
- Lambert... ? - Știți cine e, furnizorul de cartofi.
Ah ! Da...
Mă târziu, Morin... Nu vezi că sunt ocupat.
Sylvie ! Șeful e ocupat. Corespondența mai poate aștepta.
Are o problemă foarte delicată, Sylvie ! Foarte delicată !
Vezi cum conduci, Morin !
- Constipatule ! - Morin...
Da. Da, domnule, un Cezanne.
- Bună ziua. Casa "Vachard" ? - Da, domnule.
Bună ziua, domnule.
Ah ! Trebuie să o găsesc pe cea care v-a angajat pentru asta.
Desigur, o cunoașteți.
Sigur că o cunosc, știu și tabloul.
Dar am pierdut adresa.
- Îmi pare rău, noi nu facem... - Nu, nu asta e problema,
nu vă apelez ca pe un serviciu de informații.
Domnule Vachard, este o chestiune de viață și de moarte !
Așteaptă-mă.
- Alo ? - Dacă n-o găsesc...
se pot întâmpla lucruri grave ! Unde locuiește ?
Așteaptă un minut. Alo ?
Eu te-am sunat, din mașină !
Eu sunt aici, chiar la ușa ta.
- Oh, deci ești polițist ? - Nu, sunt un prieten al ei.
Îmi pare rău, domnule, dar nu vă pot ajuta.
Compania noastră este cunoscută pentru onestitatea ei.
Nu vă pot da adresa clienților noștri.
Domnule ! Mașina a fost blocată !
Alo.
Bună dimineața !
Sunt eu.
- Cum adică ? - Ești surprins ?
Te caut de două zile.
Știu asta. Așa e.
Să nu-mi spui de rău de Vachard.
El m-a anunțat că mă cauți.
De ce mi-ai dat o adresă falsă ?
Așa procedez cu toată lumea.
- Toată lumea ? - Da.
Eu decid pe cine vreau să văd și pe cine nu.
Și ne-am oprit în alt loc.
De fapt, locuiesc chiar peste drum.
Funcționează mereu ?
După cum vezi.
- E unul din avioanele mele. - Avioanele dumitale ?
Parcă purtai ochelari.
Sâmbăta, nu port niciodată.
- Herve ? - Da.
- Te sun din casa lui. - Ei bine, ce ai aflat ?
- Nimic ! - Cum, nimic ?
- Numai o sutană. - Sutană ?
Da, o sutană.
Poate că are prieteni preoți.
- Pe cine suni, Andrea ? - Alo ?
Alo ? Alo, Andrea, ești acolo ?
Alo ? Andrea, răspunde-mi !
Alo !
Haide, să luăm un pahar.
Ce am spus ? - Sunteți amuzanți, voi bărbații !
Toul începe cu un pahar.
O pauză și hai să bem ceva !
Chiar îți dorești asta de fiecare dată ?
- Oh, nu. - Păi, atunci ?
Trebuie să mă scuzi, Ursula.
E un mod de a rămâne împreună...
nu cred că trebuie să ne separăm.
Mai ales că urmează cina.
E o propunere ?
E o invitație.
Dar dacă aș fi eu care te-aș invita ?
E a ta, bestia asta mică ?
Jos, Monseigneur, la picior !
Cine este acest tânăr arătos ?
Alege tu:
iubitul meu, soțul meu...
sau fratele meu.
Poftă bună.
O femeie cu gâtul tăiat, găsită în garsoniera
directorului unei mari agenții de publicitate,
complice la crima din hotel. El lipsea din casă.
Ești minunată, Ursula.
Când mă gândesc că...
Aroape credeam că... - Ce ?
Nu contează.
Haide.
Vino.
Îți place ?
Cum să nu ?
E camera de oaspeți.
Prosoape în dulap. Săpunul la chiuvetă.
Dacă ai nevoie de ceva, cheamă-mă.
Camera mea e chiar vizavi.
Ce te-a apucat ? Închide ușa Monseigneur !
Monseigneur !
Du-te, du-te !
Te cheamă ! - Monseigneur !
Este numele tău !
Ce e, nu vrei să te duci ?
Haide !
Nu știu ce este cu el azi...
Iartă-l.
E în regulă...
Îmi place pâinea prăjită un pic arsă !
Oh, da !
Am nevoie de un castron mare, pentru salată...
Dar nu e aici !
- Să mă duc să-l caut ? - Mulțumesc.
E în bufetul din sufragerie.
Doamnelor și domnilor ! Și acum trucul,
cu ziarul rupt și reconstituit.
Începem experimentul...
Începem prin a rupe acest ziar de patru pagini...
pe latura lungă, adică pe lungime.
Și pentru a nu auzi reproșuri din partea dumneavoastră,
mai rupem o dată și pe lățime.
Împachetăm cu forța bucățile de ziar,
până obținem un mic pachețel.
Iar acum, acum... Suflăm peste acest pachețel,
într-un mod mai mult sau mai puțin magic... și hop !
Și, iată ziarul reconstituit !
Nu-l aveai decât pe ăsta ?
Unde pleci ?
- Bună ziua, domnișoara. - Aveți ziarul de duminică ?
Nu, domnișoara, s-a terminat.
Îmi permiteți. Dacă vă poate fi de folos...
Uite !
- Un lichior ! - Ce faci aici ?
După cum vezi...
Bei așa de dimineață ?
- Să mergem. - Nu mă atinge !
Dacă prima parte a acestei simfonii
degajă bucurie,
care nu este altceva decât un triumf,
plin de spiritualitate divină...
- Du-te și cheamă jandarmii. - În regulă.
Partea a doua
descrie, prin contrast,
o sensibilitate
aproape senzuală.
Căutați un partener, domnilor ? Mă scuzați.
Dar azi nu am timp !
Ce v-a apucat ? Ce se întâmplă ? Dați-mi drumul !
Și simțim cum, pe neașteptate,
această reacție contemplativă, care duce la...
Oh, rahat !
E... Scuzați-mă.
Chiar îmi pare rău.
În partea a treia totul se calmează,
și ne simțim cu putere,
cum forțele binelui, triumfă asupra forțelor răului.
El este !
Ați venit exact la timp !
Tocmai vă căutam.
Nu știu de ce, nu mă surprinde.
"Un cer prea înseninat, se-ntunecă imediat."
Așa a fost în dimineața asta.
Mai doriți ceai, domnule Dubois ?
Da, mulțumesc.
Mulțumesc.
- Zahăr ? - Unul.
Lapte ?
- Pentru diabetul meu. - Îmi pare rău.
- Mulțumesc, suficient. - Lapte ?
Vă deranjează dacă nu fac prezentările ?
Bine, am o urgentă în biroul de alături...
- Vă rog. - Da.
- Am umplut-o. - Șterge-o băiete ! Haide !
- De ce ? - Hai, să mergem !
Presupun că...
Trebuie să-ți mulțumesc ?
Exact.
Fără modesta mea intervenție s-ar fi putut,
ca acest comisar, să te retină multă vreme.
În sfârșit,
ești liber.
Și sper că nu vei fi ingrat,
Vă sunt profund recunoscător.
Mulțumesc, dar...
pentru mine, este suficient.
Am nevoie de ajutorul dumitale.
- Ajutorul meu ? - În povestea cu pardesiurile,
ai intrat într-un cerc de traficanți de informații.
Îmi pare rău, o glumă de-a fiului meu.
Îi place să-mi facă farse.
După cuti-a ai ue, ai tulburat o rețea
care crede că deții niște documentele,
esențiale pentru securitatea națională.
Și ce să fac ? Să scriu o plângere ?
Nu o lua în zeflemea.
Aceste documente au fost cauza morții lui Martin,
Iar ieri, acasă la tine în căutarea lor, a mai murit cineva.
- Cine era ? - Unul din agenții mei
De ce l-ai trimis la mine ?
Era o femeie, care lucra de asemeni și cu cei care
au pus la cale eliminarea lui Martin.
Prin acțiunile ei, aveam speranța să punem lucrurile cap la cap.
-Asta se numește, pe scurt... - Joc dublu.
În primul rând, periculos. Ca dovadă !
Nu-mi dau seama cum ți-aș putea fi de ajutor.
În fond, documentele sunt la dumneata !
Da, dar adversarii tăi nu știu !
Și vor dori să le recupereze, din nou.
Așa e.
Păi, trebuie descurajați !
- Nu se poate ! - Ce !
De asta am nevoie de dumneata.
Ți-am cerut ajutorul, pentru că
dorim că "amicii" noștri să se demaște.
Și să mă folosiți ca momeală ?
Numim acest ajutor "corespondent onorabil".
Crede-mă, sunt flatat, sunt onorat, dar...
Deci, nu vrei să fii un bun francez ?
Ba da, dar am o mamă și o bunică,
am o firmă și o secretară.
- Ai face-o ? - Absolut !
O cunoști ?
Cum se cheamă ceea ce faci ?
"Argumente convingătoare".
Lucrezi pentru mine și pentru Franta,
sau soțul acestei doamne,
poate lipsi zece ani de acasă.
De asemeni, ai putea rămâne fără permis de conducere.
Ai putea avea surpriza unor amenzi. Facem o plimbare ?
Deci,
Pot conta pe tine ?
Ce trebuie să fac ?
Aproape nimic.
Cred că nu pot face altă alegere.
"Pensiune Familială"
Aveți și o scrisoare, domnule.
Mulțumesc.
"Am fost sigur că vei fi de acord să intri în marea noastrăn familie,
așa că am pregătit totul pentru acest moment.
Această pensiune modestă,
nu e la fel de confortabilă ca apartamentul tău,
dar, în nici un caz nu trebuie să te întorci acasă !
Probabil perioada de așteptare nu va fi prea plăcută,
dar nu doresc să-ți asumi nici un risc.
După ce citești instrucțiunile,
distruge scrisoarea imediat.
E pregătită o garderobă aproape completă.
Hainele sunt alese, pentru a nu bate la ochi,
te vor ajuta în misiunea în care mi-aș dori,
să nu apari prea sofisticat.
Cât despre domnișoara Keller,
nu mai am suspiciuni în ce o privește.
Muzee naționale, nu sunt, de obicei,
pepiniere de agenți secreți ".
Aici începe originea și destinația acestui muzeu.
El a fost fondat de Violet Le Duc.
Cu scopul de a atrage iubitorii de artă
prin alăturarea de fragmente din monumente
aici a apărut un fel de "Tour de France" al sculpturii.
În prima sală sunt expuse...
opere romane...
de fapt, pre-romane.
Dar și Meroving... dar și
Merovingiene și Carolingiene.
Dacă vă veți apropia, veți observa detaliile...
Și turul nostru de astăzi se încheie aici.
Vă mulțumesc pentru atenție
și... vă rog să apelați la paznici,
care vă vor arăta drumul spre ieșire.
Ursula !
Scuzați-mă, domnișoara Keller,
dar nu ați bătut la ușă.
Ei spun că oamenii ca mine
sunt "corespondenți onorabili".
Dacă înțeleg eu bine, ești cam fără apărare.
De ce ai acceptat ?
Ei bine, vezi tu...
Am avut un atac de generozitate.
Pot să te ajut cu ceva ?
Da. Aș dori foarte mult,
foarte mult...
Să ai grijă de Monseigneur.
- Bună, Beatrice, merge ? - Așa și așa.
Hei !
Ce e, ai văzut un șoarece ?
Pe aici.
Cum, înăuntru ?
După dumneata.
Vrei să fii legat la ochi ?
Nu te impacienta.
Colegul meu face doar o simplă verificare.
Ei bine, Sony ești liniștit ?
Stai jos.
Domnule Dubois.
Serviți un whisky ?
Christophe !
Domnule Alfred ?
- Două scotch-uri. - Imediat, domnule Alfred.
Oh, îmi pare rău. Un moment, vă rog.
Ați călătorit mult în ultima vreme.
Și a fost în zadar ?
Depinde de dumneata.
Cred că...
motivul acestor călătorii...
cauza lor, te interesează.
Doar crezi ?
Aș prefera
să fii sigur.
Să presupunem că...
Desigur, astăzi este gol.
Dar să presupunem,
că ce a fost înăuntru, ar fi la mine.
Toaletare completă.
În orice caz, până acum ți-ai făcut treaba.
Când vă vedeți din nou ?
Vom fixa o întâlnire foarte curând.
Și cum procedați ?
Ține asta.
Ia-l cu tine atunci când te duci.
Lângă un articol interesant de Francois Maurier,
este un plic. - Ce e în plic ?
Microfilme.
Îl dai în schimbul sumei promise.
Bani ?
Îți voi da chitanța.
Facem și opere de caritate.
Doar să nu spui că banii au venit de la aceste microfilme.
Ascultați vocea lui Dumnezeu.
Ascultați vocea lui Dumnezeu !
- Totul este bine. - Mulțumesc, domnule.
Ascultați vocea lui Dumnezeu !
Toți ne vom întâlni cu el, într-o zi.
O întâlnire ?
La Biserica Rochefort din Evelyn. În seara asta, la ora 5:00.
Caută...
Scări...
Scările !
Scări...
Caută...
Nu ai voie să greșești.
La colonelul Derbley, te rog.
La capătul coridorului, al doilea birou pe dreapta.
Nu e vina mea dacă situația a degenerat.
Cineva trebuia să vină la întâlnire !
Îl vreau pe șeful lor !
Dumneata îl vrei !
Nu este totul pierdut. Dacă avem noroc...
Da, dar data viitoare fără mine. Mulțumesc.
- Chiar nu mă mai bag. - Ai grijă, să nu spargi ceva !
Ha, Ce idee bună !
Asta e pentru șantajul dumitale dezgustător !
MARIA LINAS în "Scara de Incendiu"
Domnișoara Linas ! Scenă a treia.
Mulțumesc, dragă. Nu mergi în sală ?
Imediat.
Deci ?
Iată surpriza.
- Încearcă să fii atent. - Nu-mi doresc să fiu de fată.
Sunteți mulțumit, șefule ?
Doar cu jumătate din ce avem aici, nu mai rămâne nimic.
Serge a pregătit cocktailul... !
O treime praf de pușcă, una nitroglicerină, și ultima TNT !
Cred că e de ajuns, nu ?
E matematică !
Luați, ăsta e avansul.
Ca și în campania electorală...
din Guatemala.
Un moment, vă rog.
Doamnelor și domnilor, ascultați în direct de la "Gaițe Lyrique"
celebra cântăreață de operă Maria Linas în "Scara de Incendiu".
Caută... scara...
Alo ?
Sunt un prost să mai te sun, dar trebuie să-ți spun:
Știu unde e omul pe care îl cauți.
Hei, unde te duci ?
- La domnisora Linas. - E pe scenă.
Bine, am să aștept. Am o întâlnire cu ea.
- Etajul doi, loja unu. - Mulțumesc.
Ajutor !
E nebun !
Aici !
Ăsta-i omul tău !
Și probabil, vei fi promovat.
Oricum, mulțumesc domnule Derbley.
- Uite mașina aia ! - Ce ți-am spus !
- Cât e ceasul ? - Și dacă nu știu ?
Scuzați-mă, domnule, cât e ceasul, vă rog ?
Domnule, nu mă interesează cât e ceasul.
Niciodată !
Oh, asta e grozav !
Fii atent ! Și nu te implica în asta.
S-a sinucis ?
Așa cred.
Cel puțin, asta e ceea voi spune la conferință.
Avem tot timpul,
dar mai puțin de o oră.
- Stanislas ! - Da ?
Mă tem că, din cauza ta Am pierdut trenul.
Un domn pus acolo o mașină de scris. Ai văzut ?
Excelent, a făcut ce trebuia.
Conferința va fi fără tine.
Fără mine, da. Dar nu fără fotografii !
Fără ele, conferința va fi un eșec.
Dacă ai noroc, poți prinde trenul, iar șeful tău va fi mulțumit.
Nu ! Nu ! Acolo e marșarierul.
Poliția.
- Doriți ceva, domnilor ? - Venim din partea șefului vostru.
Ar vrea să vă vadă.
Oh, Alfred ! Nu se descurcă niciodată fără noi.
- Alo ? - În sfârșit ! Te-am căutat peste tot.
Domnul Alfred a scăpat ?
Nu, nu, chiar am mai prins doi infractori.
Spune-mi unde e mașina ta ?
Mașina mea ? Ce ai cu mașina mea ?
Au mărturisit tot.
Bomba explodează la 11:45.
Am avertizat poliția rutieră.
A plecat deja... - Încă de acum 50 de minute !
- Deci mai avem... - Mai puțin de 2 ore !
- Ea e încă pe drum... - Dar nu puteam să-i dau o bicicletă !
Tot ce putem face, vom face,
Îți dau cuvântul meu.
Opriți imediat o decapotabilă "Triumph" TR4
de culoare verde, înmatriculată 11-MZ-75.
Repet...
Câte posturi au fost alarmate ?
Toate posturile de pe teritoriul francez.
Sunteți începător ?
Nu, domnule, dar avem limitare de viteză la 60 kilometri pe oră.
Mai bine vi-i dau înapoi.
Mulțumesc.
- E gata ? - Da, d-le Dubois.
După apel, am făcut plinul și am verificat pornirea.
Echipajul 12-22. Totul este în regulă.
Aici patrula 2. Ascultăm.
Un mesaj urgent !
O decapotabilă verde "Triumph" TR4 înregistrată 11-MZ-75...
La naiba !
În sfârșit, un om de treabă !
- Aveți o pană ? - Da.
- Asta e ! - Oh !
Nu, credeam că...
- Nu, căutam de fapt cricul. - Ar trebui să fie aici.
Așteptați un minut...
Nu-l găsesc.
Ar putea fi înăuntru ?
Probabil. Îmi pare rău. Țineți asta.
Ah ! L-am găsit !
Uite-l ! - Îmi pare rău...
Vă consum timpul...
Nu, nu ! Sunteți ziaristă ?
- Nu, de ce ? - M-am gândit că atât de...
Ei bine, îi dăm drumul ? - Haideți.
La al patrulea semnal se va anunța ora exactă
unsprezece și patruzeci și cinci de minute.
"combustibil"
Domnule, nu e bine ! E cam frig, să nu răciți.
Oh, vă mulțumesc ! Mulțumesc, Anne-Jose !
Aha ! Ce secretos ești ?
Nu mi-ai spus încă, ai fost declarat erou.
- Cum adică ? - Legiunea de Onoare !
Oh, nu ! Nu vreau să o luăm de la început.
Domnișoară ! Domnișoară !